Allt du har lärt mig har gjort mig modigare.
Det är dags nu, Erica. Välj dörr.
Där brukar jag sitta, men det gör inget.
-Rebecca. -Hejsan...
Hej, Rebecca. - Är det du som är, Erica?
-Jag heter Darryl. -Hej, Darryl.
Camilla. Välkommen hit.
Sätt dig.
-Adam. Hur är läget? -Jo då, det funkar.
-Jag vet inte riktigt var jag är. -Den känslan minns jag.
-För att svara på frågan... -Du ska gå in i "fas två".
Måste du jämt göra så? Du avbryter mig!
-Är det här en stödgrupp? -Det kan man säga.
-Det är mer än så. -Så här är det, Erica...
Vi har alla liknande erfarenheter med doktor Tom.
-Doktor Tom? -Vi är hans klienter allihop.
Sa han inte det?
Han är ju terapeut, så det är klart han har andra klienter.
Det här är alltså fas två. Hur många faser finns det?
Tre.
Vad innebär den tredje fasen?
Vet du inte det?
Då blir man terapeut.
-Ska jag bli terapeut? -Nu ska vi inte gå för fort fram.
Det är långt fram i tiden.
-Ni är fortfarande klienter. -Vi får åtminstone öva på varandra.
-Okej... -Har du hört talas om Irvin Yalom?
-Han har skrivit mycket viktigt. -Om tidsresor?
Om gruppterapi, och han uppmärksammade det här:
Empati, att lära känna sig själv genom andra...
Rappa på, Camilla.
Gruppen får en att göra saker man inte skulle ha gjort annars.
Vi märker när nån inte är ärlig och kan säga det rakt ut.
Ställ dig upp, Erica.
Ställ dig i mitten och berätta allt.
Jag kommer från Toronto.
Jag är nybliven singel, jag har precis gjort slut...
Erica... Jag vill att du berättar vad du känner just precis nu.
Jaha, jag känner mig...
Överväldigad, så klart.
På ett bra sätt, jag är redo för fas två.
-Får jag säga en sak? -Javisst.
Känns det spännande? Det tror jag inte på.
Du har intagit försvarsställning, du korsar ju armara.
-Jag tror att du döljer nåt. -Det gör jag inte.
Jag är lite nervös, men det är ju inte så konstigt.
Du säger bara det du tror att vi vill höra.
Menar du att jag inte är ärlig? Jag tycker att du är taskig.
Nej, jag dömer dig inte.
-Jag vill bara att du ska vara ärlig. -Varför skulle jag ljuga?
Det är inte lätt att vara ärlig inför en massa främlingar.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Det här tar tid att smälta.
Det räcker så för i dag.
Tack ska ni ha.
Erica... Undrar du över nåt? Vill du fråga nåt om det här?
Nej, det behövs inte.
Om jag undrar nåt kan jag ju fråga de andra.
Okej.
Lyssna på mig, Ivan... Ju fler bord vi har desto fler kunder får vi.
Ja, men det måste kännas personligt, inte billigt.
-Nej. -Jo.
Vi kan inte byta ut disken!
Här har ni en kund som vill köpa en latte.
Somliga vill kassera fullt fungerande saker.
Om det funkade skulle det inte säljas.
-Oj, vad har hänt? -Det verkar bli en salig blandning.
-Samma som vanligt, Erica? -Har ni kvar vaniljlatten?
-Ja, om inte Ivan strukit den. -Jag har också öron, David.
Övermänsklig hörsel.
-Vem är Ivan? -Min pojkvän, vi har köpt stället.
Jag har fortfarande lite att säga till om.
-Gillar Dave män? Är det ömsesidigt? -Ja, så är det att vara gay.
Grattis! Det är ju vår första arbetsdag!
-Heja oss! -Tycker du det?
Innan Seth kommer vill jag gå igenom lite detaljer.
Här finns allt: bolagsordning, budget, startkapital...
-Hjälp, vad mycket pengar! -Jag tar gärna på mig lite mer...
Nej, vi delar lika på allt, så jag får skarpa ihop det här.
Du har jobbat på bra.
Jag har varit i branschen länge och har mycket kontakter.
Och en massa idéer, inte minst.
Vi ska sätta bollen i rullning på AGO:s författarfest i kväll.
Härligt! Jag har också några idéer.
Jag har gått igenom de populäraste bokhandlarna-
-och målet är att få in boken på Chapters.
Nej, inte nu längre. Nu är det Kindle och Ipad som gäller!
E-böcker, det är framtiden.
Jag tycker absolut att det ska ingå i lanseringen-
-men riktiga böcker som man kan läsa i soffan eller på stranden...
Att trycka böcker kostar en massa pengar som vi inte har.
-Förstår du? -Ja, absolut.
Här kommer vår författare. - Vad roligt att du kunde komma!
Ja, det handlar ju om min bok! - Hej, Erica.
Då ska vi se... Sätt dig.
Jag vill bara säga att vi är väldigt glada för "Den lila dörren".
-Jag älskar verkligen titeln. -Tack.
-Vi tänkte... -Men... Börja du, Erica.
Vi tänkte bara... - Nej, fortsätt du, Julianne.
-Vad tycker du om e-böcker? -Jag laddar ner allt!
-De är underbara! -Det är ju det jag säger!
De hör framtiden till.
Kom ihåg att le, sträcka på dig och prata så fort du får chansen.
-Nu ska vi ta över. -Vi har inget kontor.
"Vi har flera intressanta objekt på gång". Bre på lite, Erica!
Det är uppfattat.
Nämn inga namn, utan prata bara övergripande.
Är det där Lesley Kalajian där borta? Katies agent.
Jag går och pratar med henne, kom om en stund.
Vad roligt det här ska bli!
Hej!
-Visst träffades ni på Jims fest? -Ja.
Vilken bok handlade det om?
Tack.
-Erica Strange. -Brent...
-Jag har tänkt ringa dig. -Nej, det har du inte.
Du ser trött ut, kompis.
Jag är varken trött eller din kompis.
Är Julianne det, då? Hon som såg till att du fick sparken?
Hoppas att du sover gott.
Jag har inte skött det här perfekt, jag gör också misstag.
Ditt öde är mitt största misstag.
Jag ska fråga Galvin om inte du kan få tillbaka ditt jobb.
Jag är inte intresserad, vi har startat eget.
Har ni det? Är du Juliannes assistent?
-Nej, vi är jämbördiga delägare. -Jämbördiga...
Hon sköter snacket och du hämtar vin. Eller kaffe.
Du ler medan hon pratar.
Jag skulle inte vilja ha tillbaka jobbet även om du bad mig.
Minns du Seth Newmans bokmanus som du tackade nej till?
Det blir vår första bok och det lär bli en succé.
Det var jag som hittade det, så Julianne litar på mig.
Jag behöver varken din hjälp eller ditt medlidande.
Hej, Erica.
Jag kan ta dem.
Hejsan...
Då så... Berätta vad som hände.
Jag gav en före detta kollega svar på tal när han betedde sig illa.
Får jag sätta mig ner?
-Hur kändes det? -Varför frågar ni det hela tiden?
Jag vill hellre prata om nån annan.
-Nu gör du det igen. -Vilket då?
Du undviker sanningen.
Jag känner mig inte alls bekväm här.
-Varför stressar du henne? -Vi lär oss av våra erfarenheter.
Ja, jag gör mycket hellre nåt annat än just det här.
Det var nog inte så Adam menade.
Ska vi bara sitta här och prata om hur det känns för mig?
-Blir det inga fler tidsresor? -Jo då, det händer.
Ibland ensamma och ibland i par eller grupper.
-Det beror på situationen. -Det är så vi jobbar.
-Vi hjälper varandra. -Utan att ta över.
Det är en större utmaning än man kan tro.
Sätt fart, jag tar mig gärna an en utmaning.
-Du tar visst för dig. -Adam. Var tyst.
Hon vill ju börja.
Du har säkert inget emot att följa med Erica?
-Jag hjälper så gärna till. -Vad sägs om...
Den 21 maj 2002. Vad innebär det datumet för dig?
Då dog mamma. Jag ångrar att jag lät henne dö ensam.
Mina föräldrar var skiljda, min lillebror John satt inne-
-och jag jobbade.
Jag jobbade med Hastings och han hade bett mig komma in.
Jag visste att det var fel, men man säger inte nej till Hastings.
När jag kom hem sa de på telefonsvararen att mamma dött.
Om jag fick en andra chans skulle jag vara hos henne.
Okej...
Är du beredd, Erica?
Får jag ingen vägledning? Vad ska jag göra?
Du ville ju sätta fart. Var det inte så?
Se bara till att landa på fötterna.
Spring, Erica! Skynda dig!
-Varför det? -Kolla där!
-Stanna! -Herregud!
Skicka förstärkning till korsningen Ontario-Queen.
En man i 25-årsåldern springer österut tillsammans med en kvinna.
Häråt! Kom!
Vänta!
-Gick det bra? -Ja, jag tror det.
-Vart ska vi nu? -Bort härifrån. Kom.
-Varför jagar polisen dig? -Det kvittar.
Om jag ska kunna hjälpa dig måste jag vara lite insatt.
-Klockor. -Ja. Rolex, TAG och Movado.
-Har du snott dem? -Vad tror du? Ja, det har jag.
-Är du tjuv? -Jag var indrivare åt en kredithaj.
Jag spöade folk som inte betalade eller tog allt de hade.
-Både och, i det här fallet. -Lämna tillbaka dem.
-Klarar du inte av det här? -Jo, vad då?
-Jag kan inte lämna tillbaka dem! -De är inte dina.
Ska jag gå tillbaka till affären och be om ursäkt?
Är det så här du får folk att känna sig välkomna?
-Polisen jagar oss ju! -Jag är inte van vid sånt här!
Jag förstår det, men nu måste vi fokusera på vårt uppdrag.
-Vi borde åka till sjukhuset. -Jag måste fixa en grej först.
-Vad då? -Jag måste lämna ifrån mig de här.
-Jag vill bara hjälpa till. -Vänta här.
-Hur lång tid tar det? -Det går fort.
Inte illa.
-Problem? -Inget allvarligt.
-Vad bra, du ska få ett uppdrag till. -Jag måste ta ledigt resten av dagen.
-Varför det? -Min mamma är döende.
Vad gör du då här? Skulle det här vara viktigare?
Det är inget att skämmas för.
Åk till henne och kom tillbaka när det känns bra.
Tack.
-Vill du ha nåt? Jag har allt. -Nej, tack.
Kom igen, du får det billigt.
-Hon sa att hon inte ville ha. -Vem är du? Shaft?
-Subban är din. -Subban? Ursäkta?!
-Var det verkligen nödvändigt? -Vilket då?
Pistolen...
-Jag hade faktiskt klarat mig själv. -Det tror jag säkert.
Jag ville bara se hur det gick för er.
Det går bra.
Bara bra?
Vi kom ju nyss, vi har inte ens varit på sjukhuset än.
Varför låter du så upprörd då?
Jag är inte van vid knarklangare, men att ta farväl av döende släktingar-
-har jag varit med om förut, så det ska nog gå bra.
-Det är inget test, Erica. -Det vet jag.
Jag tror att jag kan hjälpa honom, bara han skyndar sig lite.
-Var han jobbig? -Nej, det var ingen fara. Kom nu.
-Kan jag hjälpa er? -Vi söker Joyce Fitzpatrick.
-Sal 403. -Tack.
Känns det okej?
-Vill du ha lite kaffe? -Jag kan hämta det.
Nej, jag rör gärna lite på mig.
Okej... En kopp svart kaffe, tack.
Jag hämtar dig om hon vaknar.
Bennifer? Det håller säkert...
Hejsan...
Joyce!
-Vem är du? -Jag ska bara hämta Adam.
Vi är snart tillbaka.
Vänta lite...
Ta hand om det här och sätt en kateter på mrs Boyd.
Sen kan du stryka hans tvätt och gå ut med hans hund också.
Adam...
Din mamma har vaknat.
Okej...
-Här har du kaffet. -Tack.
-Vill du följa med in? -Nej, jag väntar här.
-Hur länge har du varit här? -Ett par timmar.
Du sov.
Jag sover mycket nu för tiden.
-Vem var den där söta tjejen? -Min kompis Erica.
-Din kompis? -Ja.
-Vad gör du, mamma? -Jag vill se dig ordentligt.
Vill du ha nåt? Lite ginger ale, kanske?
Jag är så glad att du är här, Adam.
Tänk att jag får se dig igen innan...
Jag går och köper en ginger ale.
Hej... Går det bra?
Nej, det gör det inte! Vad fan tror du?
-Jag borde inte ha kommit hit. -Jag förstår hur det känns.
-Jaså? -Ja, lita på mig.
Din mamma ligger där inne och det här är din möjlighet...
Sluta!
-Jag kan inte fixa vår relation! -Min bror dog alldeles för ung.
-Det gjorde så ont att förlora honom. -Hon är gammal, det är annorlunda!
Jag gjorde också allt jag kunde för att undvika smärtan.
Är det det jag gör?
Du flörtar och gör allt för att slippa vara här.
-Leker du doktor Tom? -Nej...
Skulle du vara expert efter bara ett möte?
-Du låter mig inte hjälpa dig. -Gå, då.
-Adam... -Jag menar allvar, Erica.
Jag behöver inte ditt skitsnack. Gå härifrån!
Stick, då!
Det där gick uppenbarligen inget vidare.
Trodde ni att jag visste hur jag skulle göra?
-Du ville ju sätta fart, Erica. -Ja, och det ordnade du.
Jag förtjänar inte att vara här. Är det det ni vill höra?
-Känns det så? -Jag vet inte.
Det tror jag inte på.
-Jag kräktes första gången. -Jag minns hur rädd du var.
Jag hade väldigt svårt att berätta allt.
Jag känner mig frustrerad och lite överväldigad...
-Nåt mer? -Nej, inget mer.
Vad är det?
-Vad är det där för min? -Du måste släppa fram allt.
-Det gjorde jag ju. -Allt, Erica.
-Jag vet inte vad ni vill. -Slut dig inte.
Visa precis vad du känner.
Jag kanske inte vill känna det jag känner!
Så kan det vara, Erica, men att ignorera det hjälper inte.
Jag är arg.
-På dig. -Varför det?
Det här är ditt fel. Du tog dig in i mitt liv och jag litade på dig-
-men så får jag reda på att du har fler!
Jag vill inte göra det här längre!
Jag sa ju...
Jag sa att jag var redo och att jag inte tänkte låta rädslan hindra mig.
Nu är jag fruktansvärt rädd.
Jag tror inte...
Jag tror inte att jag kan driva ett företag.
Jag kan inte vara ensam och jag klarar inte av det här utan dig.
Förlåt, men jag är inte redo för det här.
Erica... Det är du visst.
Det bevisade du nu.
Genom att grina och säga att jag känner mig dum?
Genom att våga.
Genom att berätta hur du känner inför alla här.
Och inför dig själv.
Okej...
Nu när jag har sagt hur jag känner...
Hur ska det kunna hjälpa mig?
Frågan är snarare hur det ska kunna hjälpa Adam.
Gå härifrån, sa jag ju.
Jag vet och jag ber om ursäkt för tidigare.
Jag skötte det inget vidare.
Får jag sätta mig?
Jag vet inte hur jag ska kunna hjälpa dig.
Det här är inget jag är van vid.
Ingen vet hur man ska hantera döden.
När jag kom in till er-
-sa du nåt om hur svårt det är att vara ärlig med sina känslor.
Erica...
Att förlora nån man älskar är fruktansvärt jobbigt...
...men handlar det bara om det?
Det tror inte jag.
Jag dömer dig inte, Adam.
Jag hatar henne.
Hon var en hemsk mamma, men sånt får man ju inte säga.
På vilket sätt då?
Hon gjorde ingenting när pappa slog oss.
Hon bara stod där, hon stoppade honom inte.
Jag jobbade när hon dog för att slippa vara här.
För att inte behöva låtsas att jag bryr mig.
För det gör jag inte.
Det gör jag faktiskt inte.
Varför är du här då, om du inte bryr dig?
Varför ångrade du dig?
Vi tar nåt att dricka, sen ska jag presentera några författare för dig.
Jag ska leta reda på Erica, så hör vi av oss sen...
Så bestämmer vi nåt då.
-Julianne, ser man på! -Jag hinner tyvärr inte prata nu.
Jag träffade Erica för en stund sen tillsammans med resten av personalen.
-Vad vill du, Brent? -Gratulera till det nya företaget.
Ni har visst kontrakt med Seth Newman?
Att gå igenom River Rocks sopor... Det passar dig bra.
-Hej. -Är du helt från vettet?
-Har du berättat allt för Brent? -Vänta lite...
Vi har ju inte ens skrivit kontrak med Seth än!
-Förlåt... -Allt du gör och säger påverkar mig.
Tänk på det nästa gång du ska leka hjälte.
Herregud...
Så fort vi kommer till världen känner vi...
Smärta, glädje, rädsla och raseri.
Vi lär oss att dölja känslor som skrämmer.
Först för andra och sen även för oss själva.
Vi är många som tar avstånd från våra innersta känslor-
-men vad skulle hända om vi släppte fram dem?
Om vi delade dem med resten av världen?
Julianne... Snälla, förlåt mig.
För två år sen satt jag fast på alla tänkbara sätt.
-Se på dig nu. -Ja, det är fantastiskt!
Det är skrämmande också, ibland är jag på topp-
-och ibland känner jag mig inte alls redo för det här.
Du har jobbat med det här sen du var 19 år-
-och snart lär du inse att jag är helt värdelös.
Jag borde ha sagt det här tidigare, så som jag uppförde mig inför Brent-
-men jag var rädd.
Erica...
Du är galen, det vet du väl? Men det gör inget.
Jag är också galen.
Jag är också livrädd för det här.
Det märks inte.
Nej, men jag känner det. Så här är det...
Det här skulle inte gå utan dig.
Jag har mer kunskap och erfarenhet-
-men du har ett fantastiskt öga för talang.
Du är fantastiskt bra på att ta hand om folk.
Det kanske låter självupptaget, men jag måste säga-
-att du fulländar mig.
Okej.
-Men... -Vad då? Säg det, bara!
Det oroar mig att vi inte har varit på samma nivå hela tiden.
Är du rädd att jag ska behandla dig som min assistent?
Förr var jag inte så särskilt trevlig av mig.
-Nej, men... -Vad är det? Du måste berätta!
När du bad mig att hämta vin kändes det som...
-Jag vet att det är fånigt. -Det är det inte alls.
-Jag menade inte så. -Nej, jag vet.
-Men det kändes ändå som förr... -Ja, lite.
Förlåt.
Det är ingen fara, jag ber också om ursäkt.
-Vi måste ju få det här att funka. -Jag tycker att det går riktigt bra.
Ja, det gör det.
Seth Newman är här.
Seth... Tack för att du kunde komma med kort varsel.
Jag har hört att en konkurrent är intresserad av din bok.
Ni tackade ju faktiskt nej.
Det gamla River Rock gjorde det.
Nu är det nya tider och vi är intresserade igen.
Jag vill inte hamna i skottlinjen mellan er, Julianne och Erica.
Det handlar bara om affärer.
Om du tackar ja till dem går du miste om en enorm möjlighet.
-Jag pratar med banken. -Jag ska leta kontor.
-Behöver ni kontor? -Ja, hur så?
-De letar kontor. -Vi har ju inte pratat om hyran.
Vi ska göra om hela baksidan till kontor.
Det är en fantastisk lokal med öppen spis och egen entré.
-Är ni intresserade? -Det beror på vad det kostar.
-1 500 i månaden. -Det var för mycket.
Ni får det för 1 000 och då ingår det vaniljlatte.
Jag låter alltid dig bestämma, nu är det din tur att gå ner på knä.
De kommer att bli suveräna hyresgäster.
Okej, men det här får bli din julklapp och påskpresent-
-och vi ska åka till Puerto Vallarta i Januari.
-Vad säger ni? -Vi vill ju titta på det, men...
Det låter bra!
-Det gick ju enkelt. -Suveränt!
-Hej. -Hej.
-Du ser glad ut. -Det är jag.
-Jag har pratat med Julianne. -Vad kom ni fram till?
Innan jag pratade med henne kändes det som att jag skulle dö.
Jag var så rädd för att framstå som en fånig idiot.
-Att vara sårbar. -Ja.
Det är som du sa, att en del saker är förskräckligt svåra att erkänna.
Både för sig själv och det är ännu värre att säga dem högt.
Som att du blev ledsen över att jag har fler patienter.
Jag antar att jag trodde...
Jag ville tro att jag var den enda.
-Hur gick det för Adam? -Han drog lärdom av det du sa.
Och du drog lärdom av det han sa.
Det är väl det som är tanken med gruppterapi.
Ja, bland annat.
Doktor Tom, jag har en fråga till...
Visste du att jag skulle reagera så där?
Nej, jag visste bara att du inte ville släppa fram dina känslor.
Om man vrider upp värmen på plattan kokar det över förr eller senare.
Jaså? Var det allt du hade att säga?
"Diamanter skapas under press." General George S. Patton.
Det har jag hört förut.
Naadiah! Hej på dig!
-Är du bra på förgasare? -Nej, det är jag inte, doktor Arthur.
-Du ser orolig ut. -Jag försöker låta bli.
-Vad kan jag hjälpa till med? -Jag är orolig för Tom.
-Det har inte hänt nåt. -Varför oroar du dig då?
Erica borde få gå igenom fas två med mig.
Det är uppfattat än en gång, men jag säger nej.
Översättning: Martina Nordkvist www.primetext.tv